Signaalit

= **Signaalit** = // Hannu Linturi 2002 (päiv. 26.08.2003) //

Tiivistelmä
//Artikkelissa kuvataan avoimen verkko-oppimisympäristön Internetix Campuksen käyttöä, käyttäjiä ja sisältöjä vuosina 1996-2000. Hitaan alkukasvun jälkeen käyttäjämäärät kääntyivät jyrkkään nousuun vuonna 1998. Vuosituhanten vaihteessa kuukausittaisia käyttäjäkontakteja oli enemmän kuin televisiokanava Nelosella tai itäsuomalaisilla valtamedioilla yhteensä.//

Verkko-oppimisympäristö
Oppimisympäristö voidaan ymmärtää nykyisen kouluinstituution innovaationa ja laajentumisena (Helakorpi 1998) tai sitten sillä ymmärretään ihmisen toimintaympäristön tarkastelua yleensä oppimisen näkökulmasta oli kyseessä työ-, harrastus- tai koulukonteksti.

Internetix Campusilla on juuret molemmissa lähestymistavoissa. Uudistava oppimisen lähtökohta näkyy koulutusrakenteen rajojen rikkomisena eritoten Internetixin evoluutioversion Internetix Multiversen konseptissa. Uudelleenmäärittelyyn vaikuttavat oppimisen subjektin ja sisältöelementtien laajennukset. Oppija voi olla paitsi yksilö ryhmä (tiimi) tai yhteisö (organisoitunut joukko). Virtuaalielementtejä ovat moduulit ja moduuleista koostuvat teemaympäristöt. Multiverse –konseptiin kuuluu hypoteesikäsitteenä ympäristöjä laajemman universumin idea.

Oppimisympäristöt eivät liity vain koulutusinstituutioihin, vaan ovat läsnä kaikkialla missä tehdään työtä, vaikutetaan yhteiskuntaan tai vietetään vapaa-aikaa. Oppimisympäristö mahdollistaa aktiivisen toiminnan, vuorovaikutuksen eri toimijoiden välillä sekä tapahtumien ajankohtaisuuden ja autenttisuuden. Michael Moore (1989) erottaa kolmentyyppistä oppimisvuorovaikutusta: opiskelija - opiskelija, opiskelija - opettaja ja opiskelija - sisältö. Siirryttäessä luokkahuoneesta verkko-oppimiseen opettaja - opiskelija-suhteen merkitys himmentyy. Perinteisessä etäopiskelussa keskeistä on opiskelijan suhde opittavaan sisältöön. Verkkomedia mahdollistaa opiskelija - opiskelija-vuorovaikutuksen vahvistamisen. Vuorovaikutteisuutta aktivoidaan kysyvällä dramaturgialla toteavan sijaan.

Rajoja ylittävä ja monikontekstinen oppimisympäristö nostaa esiin heikkoja ja myöhemmin vahvistuvia signaaleja uusista oppimistarpeista. Ihmisten erilaisuuteen perustuvien rajojen ylitykset tulevat kulttuurisena sivutuotteena. Esimerkiksi verkko-oppiminen voi häivyttää sidokset suoritusnopeuteen. Hitaat voivat hätäilemättä olla perusteellisia ja nopeat voivat kenenkään häiriytymättä edetä haluamaansa tahtiin. Oletuksena on, että rajanylitykset ja monikontekstisuus lisääntyvät oppimismahdollisuuksien lisääntyessä.

Varsinkin verkkoon rakennetut toiminta- ja oppimisympäristöt voidaan rakentaa siten, ettei kohderyhmäajattelu rajaa sitä. Internetiin syntyneet harrastus- ja teemaympäristöt ovat mainioita esimerkkejä tällaisista spontaanisti syntyneistä ympäristöistä, jotka lisääntyvästi tarjoavat myös monenlaisia oppimis- ja toimintamahdollisuuksia. Internetixiin on rakennettu muutamia teematyyppisiä ympäristöjä uuden kehityspolun kuljettavaksi. Metodix on niistä vanhin. Samalle konseptille on perustettu arviointiympäristö EvalNetix, oppivien yhteisöjen TeamNetix, verkkopedagogiikan PedaNetix, ja mediaympäristö MediaNetix. Rajoja ylittävä ja monikontekstinen oppimisympäristö oletetaan nostavan esiin heikkoja ja myöhemmin vahvistuvia signaaleja uusista oppimistarpeista.

Oppimisesta tapahtuu koko ajan ja kaikkialla. Verkko ajasta ja paikasta osin riippumattomana mediana antaa konkreettisen merkityksen sanalle kaikkialla. Virtuaalisia ja simuloituja oppimisen tiloja ja välineitä voi monistaa rajattomasti ilman että rajalliset luonnonvarat hupenevat. Oppijat on mahdollista koota samaan virtuaalitilaan massoin, joista on jo kokemuksia joukkomedioista. Erona aikaisempaan on mahdollisuus kahdensuuntaiseen synkroniseen tai asynkroniseen vuorovaikutukseen ja monimielisesti monimediaan. Tekstin, audion ja videon monimedia on toinen puoli. ja toinen puoli on se, että Internet on rajattoman monen median monimedia. Kun ’tilaat’ Internetin, tilaat tuhansittain sanoma- ja aikakauslehtiä, radioita, televisioita ja tietotoimistoja. Etkä tilaa vain välitysmedioita vaan potentiaalisesti myös raaka-ainemedioita eli monenlaisia arkistoja, kirjastoja ja tietokantoja.

Verkko-oppimisympäristöjen luokittelu (Linturi 2000)

**Taulu 1. Verkko-oppimisympäristöt **(klikkaa tästä)
Oppimisympäristötutkimuksessa on aikaisemmin (Fraser 1998, 527-564) erotettu toisistaan riippumattoman havainnoitsijan perspektiivit (alpha press), yhteiset näkemykset (consensual beta press) ja yksityiset näkökulmat (private beta press), joita yksilöllä ja ryhmällä on tilanteesta. Fraserin mukaan yksi ja sama väline tuottaa eroja sekä yksityisissä että yhteisissä, jaetuissa näkemyksissä. Ympäristön hän olettaa vakioksi, jolloin sen voi ajatella riippumattomaksi sen käyttäjistä. Ympäristön koostuu silloin enimmäkseen staattisesta ei-elollisesta kalustuksesta, jolloin ympäristöön ei lasketa muita toimijoita, ei ainakaan muita opiskelijoita. Ympäristöksi mielletään silloin vain ’huone ja huonekalut’ ei asukkaita eikä naapureita. Se on luonnollisesti kohtalokas virhe.

Hermeneuttisessa oppimisympäristötutkimuksessa (Roth 2000, 225-245) on lähtökohtana havainto, että eri opiskelijat kokevat samankin oppimiskontekstin eri tavalla, jolloin he myös käyttäytyvät siinä eri tavalla. Traditionaalisesti oppimisympäristö on ymmärretty oppijasta erilliseksi, minkä näkemyksen Roth siis kyseenalaistaa. Vaikka opiskelijat toimisivat samassa ympäristössä näyttää siltä, että heidän kokemusmaailmansa eroavat monessa kohtaa toisistaan. Tässä katsannossa oppimisympäristö ei ole yksi ja kaikille sama, vaan se muotoutuu kunkin osallistujan elämismaailman kautta. Roth (2000, 228) päätyykin ehdottamaan opetuksen käytäntöön sellaista solidaarisuutta, joka mahdollistaa opiskelijoiden ja opettajien ryhtymisen oppimistekoihin monen näkökulmasta.

Perinteiset opetus- ja oppimisjärjestelyt eivät ota huomioon monien elämismaailmojen topologiaa. Roth (2000, 237-244) katsookin, että oppimisympäristötutkimuksen tehtävä on tuoda esiin osallistujien moninaisia elämismaailmoja. Vasta sen jälkeen on mahdollista löytää uusia keinoja oppimisesteiden kumoamiseen ja oppimisen laadun parantamiseen. Elämismaailmojen ’paljastaminen’ edellyttää ihmisen ontologian eli niiden tarkoitusten, tapahtumien ja voimien tunnistamista, joiden kautta hän toimii ja reagoi.

Emme elä vain yhdessä elämismaailmassa vaan niitä on useita. Siksi oppimisympäristöjä suunniteltaessa ja toteutettaessa tärkeitä kysymyksiä on, mitä elämismaailmoja ne tukevat ja mitä eivät. Elämismaailmat ovat kokonaisia ja laadullisia, joten niitä ei voi kelvollisesti avata kvantitatiivisten kyselyjen ja maailman osien kautta. Elämismaailmat kiteytyvät tarinoiksi, joista useimmiten voi erottaa päätarinan (dominant story) ja useita sivuarinoita. Päätarina voi ehkäistä oppimista varsinkin, jos opiskelija joutuu kertomaan itsestään toisten tarjoamaa huonoa narratiivia.

Fenomenologinen oppimisympäristö tulee ’valmiiksi’ vasta käytössä. Opettajan on ryhdyttävä tutkijaksi ja käytettävä hyväksi ihmisen kykyä asettua itsen sijasta toisen asemaan monien elämismaailmojen tuottamiseksi. Erilaiset oppimisen ja esioletukset esiintyvät meissä tyypillisesti tiedostamattomina, mutta tutkien, reflektoiden ja dialogia käyden kykenemme tekemään niitä näkyviksi. Se ei onnistu ilman opiskelijoita. Heidät on otettava mukaan vuoropuheluun ja sitä ympäristöä kehittämään, josta tulee osa heidän elämismaailmaansa. Rothin (2000, 243-244) mukaan ympäristödialogi edellyttää luottamusta, joka voi rakentua, jos irrottaudutaan perinteisestä kouluhierarkiasta solidaariseen ilmapiiriin, jossa pronomini ”he” (opiskelijat) on vaihdettu termiin ”me”. Roth kutsuu tätä postmoderniksi haasteeksi ylittää uskonnolliset, kulttuuriset, sosiaaliset ja sukupuolirajat sekä hylätä hierarkiat ja toisten toimijoiden yliherruus.

Virtuaaliympäristöjen varsinainen resurssiongelma liittyy opettamisen resursseihin. Koulu johtaa ajatukset opettajakeskeisiin järjestelyihin, jossa on kauhujen tasapainon logiikka. Se mikä on koulussa vieraannuttavaa on peruste sen jatkamiselle. Oppilaat oppivat vain opettajan johdolla ja se prosessi on mitä enimmin määriin sidottua. Opiskelijat tarvitsevat ulkoisen käynnistäjän, kontrollin ja motivoijan. Resurssiongelmia voidaan purkaa yhteistoiminnalla ja liittoutumalla teknologisten ja sosiaalisten innovaatioiden vauhdittamana. Verkon ja etenkin verkottuneen toiminnan tätä potentiaalia ollaan vasta ottamassa valjastamassa. Toiminnan aikaansaaminen on perustamisvaiheen jälkeen yhtä edullista kuin energian tuottaminen vesivoimalla. Ensin toimintaympäristön pitää kuitenkin runsastua ja muuttua sitäkin kautta entistä vetovoimaisemmaksi.

Runsastuminen ja diffuusio
Sosiologiassa diffuusiolla tarkoitetaan prosessia, jolla kulttuuripiirteet siirtyvät ryhmältä toiselle. Diffuusioilmiöllä on suora yhteys sosiaalisten instituutioiden tiedonsosiologiaan. Diffuusioteorioiden sovellukset voidaan jakaa kahteen kategoriaan, joiden tavoitteet poikkeavat täysin toisistaan. Makronäkökulmaa edustaa koulutusinstituutioiden uudistumisen ja uudelleenorganisoimisen kehityslinja. Usein kyse on teknologiakehityksen käynnistämistä prosesseista. Makroteoriat ovat enimmäkseen systeemisiä muutosteorioita, joiden ilmiökenttään kuuluu sekä innovatiivisia teknologioita että uudenlaisia sosiaalisia käytäntöjä. Tekijä uumoilee makrotasoisen diffuusiokehityksen jo käynnistyneen. Sen havainnointimahdollisuudet Internetixin mikromaailmassa ovat rajallista.

Toinen diffuusioteorioiden sovellusten kategoria kiinnittää huomion tiettyjen tuotteiden tai palvelujen omaksumiseen ja hyödyntämiseen. Päämääränä on esimerkiksi vauhdittaa oppimisteknologioiden diffuusiota kehittämällä ohjeistusta ja opastusta. Tällöin on tärkeää kyetä kuvaamaan hyödykkeen tai palvelun leviämisprosessin eri vaiheita. Perusteorian mukaan innovaatiokehityksen ensi vaihe on hitaan, asteittaisen kasvun aikaa, joka jossain vaiheessa nousee suhteellisesti jyrkempään nousuun. Väkevää kasvua seuraa asteittainen tasaantuminen ja saturoituminen. Viimein käyttö alkaa vähentyä ja loppuu sitten aikanaan kokonaan. Innovaatioiden diffuusio kehittyy siis ajan myötä ja muodostaa säännönmukaisesti S- käyrän, kun omaksumisilmiön kehitystä kuvataan aikajanalla.

==== **Kuvio 2. Internetixin kk-käyntimäärät 12-1996-04-2000 **(klikkaa tästä) ==== Internetixin kävijämäärän kehityksen eksponentiaalisesti kuvattu S-käyrä kääntyi suhteellisen jyrkkään nousuvaiheeseen kevättalvella 1999. Todellista käyttäjäkehitystä tosin hammastaa vuosirytmiin kuuluvat joulu- ja kesälomanotkahdukset. Ne kuvastavat modernin ajan sosiaalista rytmiä, jota ajasta riippumaton verkkopalvelu ei ainakaan tässä kehitysvaiheessa kykene haastamaan. Koulun aikarytmi näkyy myös viikoittaisesta ja vuorokautisesta käyttöprofiilista. Internetixin viikkokäyttö keskittyy arkipäiviin ja niissä vielä virka-aikaan. Aikapulssista erottuu kuitenkin jo sivuääniä. Epäsovinnaisina aikoina liikenne vähenee muttei suinkaan lopu. Lisäksi ilta-, viikonloppu- ja loma-aikakäyttäjien profiili poikkeaa keskimääräisestä muita runsaamman ja pitempikestoisemman käytön suhteen.

==== **Kuvio 3. Keskimääräinen käyttöaika 1999 **(klikkaa tästä) ==== Keskimääräiset sivustolla oloajat vaihtelevat kymmenen minuutin kahta puolta. Luku on kuitenkin monesta syystä epäluotettava eikä kuvaa Internetixin palveluiden todellista käyttöä. Väliaikainenkin linkkien seuraaminen palvelimen ulkopuolelle, kopiointi, proxy – ja offline -käyttö vääristävät lukuja eikä niistä voi tehdä luotettavasti johtopäätöksiä Internetixin opintokäytöstä.

**Kuvio 4. Viikoittaiset käyntimäärät** (Klikkaa tästä)
Viikkotilastot syventävät kuvaa koulurytmisestä Internet-opiskelusta. Koulujen ovien sulkeminen hiljentää myös Internetix –liikennettä. Siinä mielessä verkko-opiskelun uumoiltu aika- ja paikkavallin ylitys on vasta alullaan. Kevättalvesta 1999 ja osittain jo syksystä 1998 käyntimäärien diffuusiokäyrä jyrkentyy. Internetix –managerien kokemukset vahvistavat kuvaa siitä, että niihin aikoihin on siirrytty toiseen diffuusiovaiheeseen, jossa käyttäjämäärä nousee jyrkästi.

”//Ensin puskettiin ulos, nyt suunta on kääntynyt. Kysyntä ulkoa on käynnistynyt ja lisääntynyt, ja se on valtakunnallista. Tätä vaihetta on kestänyt vuosi, puolitoista. ITK:n kokemukset kertovat tilanteen: ”Kaikkihan Internetixin tietävät!” Imago ja brandi on olemassa. Ulkopuoliset alkavat jo esitellä ja luennoida Internetixistä.//”

”//Läpimurto on ollut hiljainen ja monirintamainen. Internetixiä on rakennettu systemaattisesti ja se on avoin. Jokainen itseään kunnioittava koulutuksen linkkilista pitää sen sisällään. Mukana on suuri joukko instituutiopartnereita, jotka omaan tahtiinsa heräävät palvelujen käyttäjiksi. Mukana on myös pedagogista kehittämistyötä ja innovatiivisuutta, mutta koko ajan on pysytty turvallisesti lähikehityksen vyöhykkeellä. Saarnatyö on ollut maltillista eikä se ole sortunut missään vaiheessa syyllistämiseen Ulospäinsuuntautuneisuus on väkevää sekä kansallisesti että kansainvälisesti (pohjoismaat, Saksa, Skotlanti, Portugali, Itävältä). Internetix on vähitellen hivuttautunut myös johtavaan rooliin Esmossa ja samoin näyttää tapahtuvan Ismon kanssa.//”

”//Läpimurron suoritteita ovat sitten jo uusien projektien läpimeno: Mikaeli, Esmo, Metodix. Näkyminen medioissa ja kutsut kansallisiin ja kansainvälisiin tilaisuuksiin ovat hyviä merkkejä nekin//”.

”//Läpimurto on tapahtunut kuluneen talven (1998-99) aikana. Merkkinä siitä ovat lisääntyneet yhteyspyynnöt eritoten varteenotettavat ja vahvat kumppanit. Mahdollisuudet ovat nyt suuret. Ympäristön avoimuus on ollut avainasia. Onneksi ympäristöä ei missään vaiheessa suljettu, vaikka siitä välillä on puhuttukin. Läpimurtoon on osaltaan vaikuttanut se, että käyttäjät ovat ilmiselvästi saaneet ympäristöstä myönteisiä kokemuksia. Internetix mielletään –varteenotettavaksi vaihtoehdoksi eikä pelkäksi kuriositeetiksi.//”

==== **Kuvio 5. Käyntien viikkojakauma viikolla 15/2000 **(klikkaa tästä) ==== Vuorokautisessa käyttöprofiilissa on heikon signaalin verran kakkoskäyttöhuipun muotoa. Alkuillasta käyttö on vielä suhteellisen runsasta. Voi kuitenkin olla, ettei se merkitsevästi eroa opiskelijoiden keskimääräisestä ajankäytöstä ilman Internetiä.

==== **Kuvio 6. Käyntien keskimääräinen vuorokautinen käyttöjakauma viikolla 15/2000** (klikkaa tästä) ==== Arkipäivien osuus koko viikon käytöstä on ollut enimmäkseen 80-90 prosentin välillä (tasasuhdeluku olisi 71 %). Vastaavasti virka-ajan osuus vaihtelee 60-70 prosentin välillä, kun tasasuhdeluku olisi 35 %. Merkittävää on, että arkivirkakäytön suhteellinen osuus on pikemminkin kasvamassa kuin päinvastoin. Joka tapauksessa ’epäsovinnaiseen’ aikaan Internetixiä käyttävien lukumäärät ovat merkittäviä ja verkkokoulu on sekä ”auki että käytössä” myös virka-ajan ulkopuolella.

Kansainvälisten käyttäjien aikavyöhyke-erot eivät suuresti vaikuta jakaumiin, vaikka ulkomaalaisten käyttäjien osuus onkin 10-15 prosenttia. Eniten ulkokäyttäjiä tulee Yhdysvalloista. Monet ulkomailta tulevat käyttäjät ovat kuitenkin kansallisuudeltaan suomalaisia.

==== **Kuvio 7. Arkipäiväkäytön** //(ma-pe)// **ja päivittäisen virka-ajan** //(8-17)// **suhteelliset osuudet kaikista Internetix –käynneistä vuosina 1998-2000** (klikkaa tästä) ==== Lievästi lisääntynyt keskittyminen ’arkivirka-aikaan’ signaloi kenties siitä, että koulu on sulauttamassa Internet –mediaa keinovalikoimaansa. Oppimisympäristöt tulevat koulun ja sosiaalisen aikakehyksen sisälle, joka näkyy siinä, että opettajajohtoisen opetuksen rinnalle kehitetään oppimismahdollisuuksia mm. tietoverkkojen välityksellä.

Miljoonan käynnin raja Internetixissä ylittyi kolmantena toimintavuonna. Neljäntenä toimintavuonna 2000 käyntejä on suurin piirtein saman verran. Käynti-ja kävijämääriä voi verrata kirjaston käyttöön. Internetixin nykykäyttö vastaa suurehkon suomalaisen kaupungin lainauslukuja ja kävijämääriä, jos käynti vastaa lainausta ja kävijä lainaajaa.

==== **Kuvio 8. Käynnit, kävijämäärät ja uniikkikävijät erotetaan toisistaan **(klikkaa tästä) ==== Tarkennetaan kuvaa viikon 12 tilastoilla vuodelta 2000. Käyntejä oli 26.778 eli keskimäärin 3.825 päivässä. Kun käyttäjien toistovierailut eliminoidaan uniikkikävijöitä oli 18.425, joista 3.396 vieraili sivustolla varmasti kahteen tai useampaan kertaan tarkasteluviikolla. Hittejä eli sivuosumia oli kokonaisuudessaan 464.905. Keskimäärin sivustolla viivähdettiin kymmenen ja puoli minuuttia.

Varmoja ulkomaisia käyttäjiä esimerkkiviikolla oli 12 prosenttia ja varmoja kotimaisia 73 prosenttia. Puolet kansainvälisestä kohdistuu englanninkielisiin sivuihin ja toinen puolet suomenkieliseen aineistoon, mikä kertoo ’siirtosuomalaisten’ käytöstä. Selaimista lähes 70 prosenttia oli Internet Explorer –versioita ja lähes 30 prosenttia Netscape –selaimia. Käytössä olivat 90 –prosenttisesti uusimmat ohjelmaversiot, joten vielä vuonna 1998 yleisiä vanhoihin versioihin liittyviä käyttöongelmia ei enää kevättalvella 2000 juurikaan esiintynyt. (http://www.internetix.fi/atk-tuki/logit/vko122000/)

Tarkasteluviikkoa leimaavat ylioppilaskirjoitukset ja Internetixin nettilukio. Suosituin Internetix –palvelu kevättalvella on aiempien ylioppilaskirjoitusten tehtäväpankki. Muina vuodenaikoina käyttö tasaantuu eikä kouluaikasidos esiinny yhtä voimakkaasti. Internetixiin tullaan hakukoneiden kautta (satunnaiset käyttäjät), linkkilistojen ja portaalien välityksellä (tavoitekäyttäjät) tai suoraan tiedetyn osoitteen (vakiokäyttäjät) kautta. Usein vakiokäytössäkin sivulle tullaan jonkun vakioportaalin kautta, jossa on muitakin käyttäjän preferoimia palveluita. Hakukoneista ylivoimaisesti suosituin on ollut Altavista

Yli kolmasosa Internetixin käyttäjistä saapuu sivustolle etusivulta. Neljäsosa jatkaa navigointia Opinnot –valikoston kautta. Siinä korostuvat vielä palvelut, jotka on rakennettu lukiolaisille ja erityisesti ylioppilaskirjoituksiin valmistautujille. ATK –tuen, projektien ja tutkimussivujen runsas käyttö viittaa ei-formaalien ja informaalien opintopalvelujen lisääntyvään kysyntään. Sama piirre näkyy medioiden kysynnässä (nettiradio Mikaeli, NetixPress).

Osa Internetixin kävijöistä tulee sivuille vahingossa. Heitä voisi nimittää harhakävijöiksi. He tulevat lähes poikkeuksetta hakukoneiden välityksellä. Ryhmälle on tunnusomaista, että he poistuvat välittömästi takaisin hakukoneelle. Yksi sivulataus ja muutaman sekunnin viivähdys on heidän jälkensä Internetixin lokiin. Hakukoneitten kautta saapuneiden ryhmän (viidennes kaikista) ja vain yhden sivun ladanneiden osuuden (kaksi neljännestä) perusteella hukkaryhmän koko on arviolta 10-30 prosenttia.

Internetixin käyttäjämäärä on kuitenkin hakujen ja ’harhakäytön’ suhteen poikkeuksellisen puhdas. Hakusanat ovat valtaosiltaan opinnollisia ja Internetixin luonteeseen sopivia. Internetixiin ei harhauduta ollenkaan viihteellisten hakusanojen kautta. Haut ovat formaalisti (esim. ylioppilaskirjoitukset, lukio) tai informaalisti opinnollisia (Eino Leino, hindulaisuus, yrityksen perustaminen). Suosituimpia hakusanoja esimerkkiviikolla olivat ylioppilaskirjoitukset (255), ylioppilastutkintolautakunta (144), eino (109) ja leino (99), ylioppilastutkinto (103), reaalikoe (89), suomen (55) ja historia (54), 2000 (50), internetix (49), emolevy (39), renessanssi (39), fysiikka (39), yrityksen (30) ja perustaminen (37) ja hindulaisuus (34).

Harhakäyttäjien lisäksi voidaan typologisoida kontaktin ja tiedon etsijät ja institutionaaliset käyttäjät, jotka koostuvat formaaleista pää- tai sivuainesuorittajista sekä ei-formaaleista tavoitteellisista opiskelijoista. Päätoimisia verkkolukiolaisia oli tarkasteluajankohtana 50-70. Yksittäisten kurssien suorittajien määrää on vaikea arvioida, koska Internetixin kirjanpitoon tulevat vain ne opiskelijat, jotka tekevät suorituksensa Internetixille. Kurssisuorituksia oli vuonna 1999 442. Yhteistyösopimusten perusteella eri oppilaitoksissa tehtävien suoritusten määrä on moninkertainen. Lokitilastojen perusteella kokonaismäärästä institutionaalisia suurkäyttäjiä on noin viidennes kaikista kävijöistä eli maaliskuussa heitä oli keskimäärin 3.000-3.500 viikossa. Tiedonetsijöiden määrä on suurempi, joskin on huomattava etteivät kategoriat ole toisiaan poissulkevia, vaan monet institutionaaliset käyttäjät ovat myös tiedon etsijöitä. Kontaktin etsijöiden ja sosiaalisten konstruoijien havainnointi on hankalaa, koska Internet –oppimisympäristöt ovat olleet – Internetix mukaan lukien – sosiaalisen kanssakäymisen mielessä autiomaita.

==== **Taulu 9. Internetixin käyttäjäprofiileja **(klikkaa tästä) ==== Pelkkä kävijämäärän runsastuminen ei riitä puhumaan diffuusiosta, jolla siis tarkoitetaan käyttäjäpiirin laajenemista uusiin ryhmiin. Kaikkien ryhmien määrä kasvaa. Kontaktin etsijöiden ryhmä on suhteellisesti ottaenkin laajeneva. Se näkyy välillisesti lokitilastoista ryhmätyöpalveluiden ja muiden dialogipalveluiden keskimääräistä vauhdikkaampana lisääntymisenä. Käyttäjiä voidaan luokitella monella muullakin tavalla. Instituution mukaan jaettuna käyttäjät voidaan jakaa Internetixin rekisteröityihin käyttäjiin, sopimusoppilaitosten käyttäjiin, muiden oppilaitosten käyttäjiin, työelämän käyttäjiin, kolmannen sektorin käyttäjiin, ja viihdekäyttäjiin. Diffuusio on uuden vuosituhannen alussa etenemässä työelämän ja kansalaissektorin sekä eritoten ’hybridien’ ratkaisujen suuntaan. Käyttö kumpuaa monesta lähteestä ja motiivista.

Internetixin käyttö sen ensimmäisessä monologisessa vaiheessa on lyhytkestoista ja tietopainotteista verrattuna esimerkiksi terveyssektorin Verkkoklinikka –palveluun, jossa samat käyttäjät vierailevat sivuilla usein ja pitkään. Se kertoo välillisesti siitä, että vuorovaikutteisuus, kommunikointi ja tekeminen verkkosession aikana on vähäistä. Kansallisessa käyttäjämäärävertailussa Internetixillä on avoimien oppimispalvelujen selkeä ykkösasema. Samanprofiilista palvelua on vaikea edes löytää. Palvelut syntyvät matriisirakenteiden sisään instituutiokohtaisesti (yliopistojen ja muiden oppilaitosten sivut) tai koostuvat parhaimmillaankin saman toimialan verkostoista. Opetusministeriön strategiaohjelmaan 2000-2004 sisältyy virtuaalikouluklustereiden kehittäminen, mutta se työ on vasta alullaan.

Taloustutkimus Oy:n monitoroimien sivustojen listalla Internetix oli järjestyksessä 18. maaliskuussa 2000 puhdistetuissa viikkokäyttäjämäärissä (kukin käyttäjä lasketaan vain kerran) 16.500 käyttäjän luvullaan. Juuri sen edellä on televisiokanava Nelonen (20.800). Listan kärjessä ovat Sonera Plaza (410.000), Saunalahti (246.600) ja MTV3 (225.800). Mainittakoon, että painomedioista Helsingin Sanomien sivuilla on viikkokävijöitä 77.300. Sitä suositumpia painomedioita olivat Iltalehti ja Kauppalehti. Internetixin alapuolelle maaliskuun puolivälin käyttäjätilastoissa jäivät kohdepalveluista mm. SM-liiga, Suomen matkatoimisto, WOW!, Duuni.net, Webinfo, Uratie Net, Toyota, Alko, Virtahepo ja Verkkoklinikka. Vähemmän seurattuja medioita olivat Taloustutkimuksen seurannan mukaan mm. Taloussanomat, Turun Sanomat, Keskisuomalainen, Savon Sanomat, Ilkka, Länsi-Savo ja Itä-Savo.

==== <span class="wiki_link_ext">**Kuvio 10. Internet –diffuusio Suomessa** //(Uotila 2000)// <span class="wiki_link_ext">(klikkaa tästä) ==== Internetix –käyttöä on syytä verrata myös yleisemmin Internet –diffuusioon Suomessa. Internetin käyttäjiä on Suomessa keväällä 2000 reilut kaksi miljoonaa. Vähintään kerran viikossa Internetiä käyttää Taloustutkimus Oy:n Web Traffic Monitor –mittausten mukaan 1,7 miljoonaa suomalaista. Käyttäjämäärän nopein kasvuvaihe on jo taittunut, mutta edelleen vuosikasvu on yli 20 prosenttia. Vauhdikkaammassa kasvussa on käyttöintensiteetti, sillä lähes miljoonan päivittäin käyttävän määrä on noussut viimeisen vuoden aikana 43 %. Internetixin kasvukäyrä on sitä jyrkempi. Käyttäjämäärä nousi samalla aikavälillä yli kaksinkertaiseksi (103,5 %).

Internetixin nousu ei selity koulukäytön lisääntymisen kautta, sillä se lisääntyi vuoden aikana vain 15 prosenttia ja on tällä hetkellä 350.000 viikoittaista opiskelijakäyttäjää. Työssä käyttäjien määrä kasvoi nopeammin eli yli 30 % (käyttäjiä 800.000), mutta työkäytöllä tuskin on vielä suurta merkitystä Internetixin käytössä. Enemmän merkitystä on kotikäytöllä, joka onkin tällä hetkellä nopeimmin lisääntyvä lohko (43%). %. Silti Nurmelan (1997) kolme vuotta vanha johtopäätös Internet –diffuusiosta pitää edelleen paikkansa. Internet yleistyy palveluna osaksi ihmisten valtaosan toimintakulttuuria vasta sitten, kun se tulee saataville television tai sen evoluutiomedian kautta. Toiseksi on odotettavissa, että osa väestöstä torjuu Internetin periaatteellisista tai muista syistä samaan tapaan kuin osa kansalaisista on jättäytynyt television käytön ulkopuolelle. Internetin vaatimien laitteiden eli tietokoneen ja modeemin kasvu on kuitenkin matkapuhelimeen verrattuna maltillista. Matkapuhelin on tyypillinen yhden käyttäjän laite, kun taas tietokoneen käyttö voidaan jakaa muiden kanssa niin kotona, työpaikalla kuin koulussakin. Tietokoneita oli marraskuun lopussa 1996 24 prosentilla kotitalouksista. Modeemiyhteys kotoa oli 13 prosentilla väestöstä (Nurmela 1997, 17-27)

==== <span class="wiki_link_ext">**Kuvio 11. Internetin ja Internetixin käytön vertailu** //(Uotila 2000)// <span class="wiki_link_ext">(klikkaa tästä) ==== Kun ilmiötä tarkastellaan asiakkaan, kuluttajan tai vaikkapa verkko-opiskelijan suunnasta, diffuusio edellyttää tapahtuakseen ns. päätösprosessiteorian (Rogers 1995) mukaan viisi vaihetta: tieto, myöntyminen, päätös, toteutus ja varmistus. Teorian mukaan potentiaalisten omaksujien tulee tietää innovaatiosta, ‘suostua ‘ innovaation vahvuuksiin, päättää sen omaksumisesta, toteuttaa päätöksensä ja vahvistaa omaksumispäätöksensä. Valintakriteeriteoriassa (Rogers, 1995) kiinnitetään huomio potentiaalisten omaksujien ja käyttäjien perusteluihin. Teorian mukaan vaikuttavia ominaisuuksia on myös viisi: koeteltavuus, havainnoitavuus, suhteellinen etu ja hyöty, monimutkaisuus (negatiivisena muuttujana) ja sopivuus. Innovaatiodiffuusio vauhdittuu olennaisesti, jos potentiaaliset käyttäjät 1) voivat rajoitetusti kokeilla innovaatiota, 2) saattavat nähdä havaittavia innovaation tuloksia ja seuraamuksia, 3) kokevat, että innovaatiolla on kilpailijoita vahvempi tai vähintään yhtä vahva, 4) eivät pidä innovaatiota liian monimutkaisena, ja 5) kokevat, että innovaatio sopii nykyisten käytäntöjen ja arvojen kanssa.

Molemmat pääkategoriat (makro- tai systeemisen muutoksen teoria, mikroteoria) voidaan edelleen jakaa kahteen alaryhmään. Alakategoriat edustavat erilaista filosofista näkökulmaa teknologiaan ja teknologiseen kehitykseen. Teknologinen determinismi johtaa diffuusioprosessin mekanistiseen kuvaamiseen. Innovaation teknologinen arvo heijastuu suoraan sen käytössä ja menestyksessä. Deterministejä opetusteknologian diffuusiota tutkinut kasvatustieteilijä Daniel Surry (1996) nimittää kehittäjiksi (developer). Ei-deterministit ovat omaksujia (adopter) eli instrumentalisteja.

Teknologinen instrumentalismi johtaa omaksuja-keskeiseen teorianmuodostukseen, joka korostaa ihmisten välisen vuorovaikutuksen merkitystä innovaatiodiffuusioissa. Tutkimuksen ja kiinnostuksen kohteena on loppukäyttäjä, joka viime kädessä siirtää innovaation käytäntöihin ja on siten muutoksen päävoima. Tämän lähestymistavan piirissä ei pidetä itsestään selvänä, että ylivertainen teknologia automaattisesti lyö itsensä läpi. Deterministit pitävät teknologian kehitystä itsenäisenä voimana, joka ei ole ihmisen kontrolloitavissa. Teknologiset innovaatiot ovat sosiaalisten muutosten ensisijainen syy. Deterministit tähtäävät muutokseen luomalla aikaisempaan verrattuna ylivoimaisen järjestelmän tai tuotteen. Kyse on ylhäältä alaspäin johdetuista uudistuksista. Viherän (1999) viestintävälineiden omaksumisen analyysiin sovellettuna kyseessä olisi lähinnä pääsyn ja osaamisen ongelmat. Jos teknologia on käytettävissä ja jos sen käyttöliittymä hallitaan, muu hoituu omalla diffuusion paineellaan.

Instrumentalistit pitävät teknologiaa työkaluna, jota voi käyttää hyvään tai pahaan. Instrumentalistit pyrkivät suunnittelussa ymmärtämään sitä sosiaalista kontekstia, jossa innovaatiota aiotaan käyttää. Lähtökohtana on, että loppukäyttäjä on omaksumisprosessin tärkein tekijä. Usein uudet, sinänsä erinomaiset tekniset ratkaisut jäävät hyödyntämättä (Surry & Farquhar 1996), koska oppimisympäristöjen suunnittelussa ei riittävästi oteta huomioon ruohonjuuritason todellisuutta. Viherän (1999) käyttöjaottelun kolmas ulottuvuus motivaatio liittyy tähän asetelmaan. Verkko-oppimisessa on kysymys sekä teknologisten että sosiaalisten innovaatioiden leviämisestä. Uuteen teknologiaan siirretään ja sovitetaan aina ensin vanhoja toimintakäytäntöjä. Sosiaaliset innovaatiot kypsyvät uuteen ympäristöön hitaammin silloinkin, kun ne on jo aiemmin keksitty toisessa kontekstissa. 1900-luvun vaihtoehtoisista pedagogioista eräät voivat ’reinkarnoitua’, kun niitä sovelletaan verkkoympäristöön. Teknologiset ja sosiaaliset innovaatiot ruokkivat toinen toisiaan. Historiasta tunnemme molemmin puolin loputtomiin keksintöjä, jotka on tehty ennen aikojaan.

Internetix Campus on teknologisen kehityksen suhteen selkeä soveltaja-toimija, joka kiinnittää huomion uuden teknologian mahdollistamiin sosiaalisiin toimintavaihtoehtoihin. Tutkimuksen tulevaisuuspohdiskelu keskittyy kansalaisten uudistuvien oppimistarpeitten hahmottamiseen, jota käytetään hyväksi muotoiltaessa tutkimuksen ydintä eli verkko-oppimisen yleistä kehitysmallia. Sitä voi pitää verkko-oppimisen diffuusion makromallina, jossa diffuusion käsitettä tarkastellaan dynaamisena ja kulttuurisena välittäjäterminä. Sosiologiassa diffuusiolla tarkoitetaan prosessia, jolla kulttuuripiirteet siirtyvät ryhmältä toiselle. Globaalisti Internet etenee edelleen kiivaasti, vaikka Suomessa jyrkin kasvuvaihe on jo takanapäin.

Vuonna 2003 Internet-käyttäjiä lasketaan olevan noin puoli miljardia. Käyttäjämäärän arvioidaan jopa kaksinkertaistuvan miljardiin seuraavan kahden vuoden aikana, kun maailman väkirikkaimmissa maissa Kiinassa ja Intiassa kasvu entisestään kiihtyy. Intiassa käyttäjämäärä on kasvanut viimeisen kolmen vuoden aikana yhdestä miljoonasta 23:een. Samassa ajassa yhdysvaltalaisten osuus kaikista surffailijoista on supistunut 42 prosentista 37 prosenttiin. Monen ennuste on, että yhä suurempi osa Internet -käytöstä liittyy liike- ja ammattitoimintaan. (Cetron, M.J. & Davies, O. 2003)

Lähteet
1. Nelson Goodman (1978) lähtee siitä ajatuksesta, että maailmat ovat ihmisen tekemiä. Ihminen tekee maailmoja rakentamalla niiden versioita. Päinvastoin kuin realisti Deutsch hän ei usko, että sen todellisempia maailmoja onkaan. Maailma on olemassa vain jos sen joku luo. Kun kuvaamme millainen maailma on, teemme sen aina jossain kontekstissa, tietyssä viitekehyksessä, joka tekee maailmasta Goodmanin termein version. Universumi koostuu näistä versioista ja kuvaustavoista ennemminkin kuin maailmasta an sich. Goodmanin käsitys on ontologista perusoletusta lukuun ottamatta samankaltainen kuin kvanttimekaniikan multiversumi. Se on myös ilmeistä sukua sosiaalisen konstruktionismin eripitoisten versioiden kanssa. Irrottaudun Goodmanin irrealistisesta todellisuuskäsityksestä, mutta käytän muuten Internetixin kuvauksen lähtökohtana Goodmanin maailmanversio –ajattelua. Internetixin maailman tekeminen on silloin version tekemistä sanoista, numeroista, kuvista, äänistä ja muista symboleista. 2. Fraser B.J. 1998. Science learning environments: assessment, effects and determinants. Teoksessa Fraser & Tobin (toim.) International handbook of science education. Dorcrecht. Kluwer. 3. Roth W-M 2000. Learning Environments Research, Lifeworld Analysis, and Solidarity in Practice. Learning Environments Research. An International Journal. Volume 2, No. 3 1999. Kluwer Academic Publishers. 4. Kansainvälisiä esimerkkejä näistä ovat Reigeluthin (1987) Third Wave Educational System, The Schoolyear 2000 model (Center for Educational Technology, 1989), ja New American Schools Development Corporation (NASDC) (Mehlinger, 1995). 5. Esimerkkejä mikronäkökulman tutkimuksista ovat Burkmanin (1987) User-Oriented Instructional Devel-opment process, Environmental Analysis (Tessmer, 1990), Adoption Analysis (Farquhar and Surry, 1994), ja Technological Imperative Model (Schneberger and Jost, 1994). 5. Managerien strukturoidut Internetix -tarinat 6. Internetixissä on sekä englannin- että ruotsinkielisiä osioita ja demoversiot molemmille kielille. 7. Tilastointi on joissakin suhteissa epätarkkaa, koska se perustuu yhtäältä IP –osoitteisiin, jotka voivat vaihdella ja toisaalta ns. kekseihin (cookies), joiden perusteella uusintakäynnit tunnistetaan. Käyttäjä voi torjua keksin tai vaihtaa IP -osoitetta (vaihtaa koneen tai IP -osoite on vaihtuva), joten niihin perustuvat käyttöluvut ovat käytännössä minimilukuja. 8. WebTrends Internetix 12.-18.3.2000. Generated on Monday March 20, 2000. Saatavilla Internetissä: http://www.internetix.fi/atk-tuki/logit/vko122000/. 8-25. 9. WebTrends Internetix 12.-18.3.2000. Generated on Monday March 20, 2000. Saatavilla Internetissä: http://www.internetix.fi/atk-tuki/logit/vko122000/. 2-7. 10. Internet Tracking. Taloustutkimus Oy. Saatavilla Internetissä: http://www.toy.fi/tuotteet/internet/inet6.htm. 11. Yksilöinnovaatioteorian mukaan innovatiiviset henkilöt omaksuvat muidenkin innovaatiot toisia aikaisemmin. Innovaattorit ovat riskinottajia ja varhaisia innovaatioiden kokeilijoita. Toisessa ääripäässä ovat ’kuhnurit’ (laggard), jotka viimeisinä ovat valmiita kokeilemaan uutta. 12. Koulupuolella Wyner (1974) and Holloway (1977) ovat kumpikin erikseen huomanneet erityisesti suhteellisen edun ja yhteensopivuuden merkitykselliseksi. Samansuuntaisista tuloksista ovat raportoineet Eads (1984) ja Surry (1993). 13. Surry on soveltanut diffuusioteorioita etenkin koulutusteknologisten innovaatioiden leviämisen tutkimuksessa. Segal (1994, 2) argumentoi omaksujateorioiden puolesta seuraavasti "kaikki rakenteet ja koneet, alkeelliset ja kehittyneet, ovat olemassa vain sosiaalisessa kontekstissa ja palvelevat jotain sosiaalista funktiota”. Omaksujalähtöiset teoriat pyrkivät ymmärtämään sitä sosiaalista kontekstia, jossa innovaatiota tullaan käyttämään. (Tenner 1996, 9) Omaksujien mielipiteet, tarpeet ja havainnot ovat silloin merkityksellisiä. Burkmanin UOID –malli sisältää viisi askelta: (1) tunnista potentiaalinen omaksuja, (2) mittaa ja arvioi potentiaalisen omaksujan relevantit havainnot, (3) suunnittele ja kehitä käyttäjäystävällinen tuote tai palvelu, (4) informoi potentiaalista omaksujaa, ja (5) järjestä käyttäjätuki. 14. Cetron, M.J. & Davies, O. (2003) Trends Shaping the Future: Technological, Workplace, Management, and Institutional Trends. The Futurist March-April 2003.